ОБҐРУНТУВАННЯ ПАРАМЕТРІВ ПРОЄКТУВАННЯ КОРСЕТНИХ ВИРОБІВ ІЗ УРАХУВАННЯМ ВЛАСТИВОСТЕЙ МАТЕРІАЛІВ - СЕЛЕЗНЬОВА, АННА (Herald of Khmelnytskyi National University. Technical sciences, 2026)
Проєктування сучасних корсетних виробів побутового призначення потребує детального вивчення механічних властивостей матеріалів, оскільки формування заданого антропометричного профілю та реалізація ефекту корекції фігури відбуваються в умовах значних навантажень на пакет виробу. Традиційні підходи до вибору асортименту часто не враховують релаксаційні процеси, що призводить до передчасної втрати форми виробу під час носіння.Для забезпечення стабільного корегувального ефекту при збереженні фізіологічного комфорту розроблено методику вибору матеріалів на основі аналізу їхніх в’язкопружних та жорсткісних характеристик. У роботі реалізовано комплексне оцінювання деформаційних властивостей дев'яти типів тканин різних переплетень і сировинного складу. Дослідження проводились у циклі «навантаження-відпочинок» з використанням релаксометра типу «стійка» та розривної машини РТ-250, а показники жорсткості визначалися методом консолі (прилад ПТ-2). Метою випробувань є наукове обґрунтування вибору текстильних матеріалів для забезпечення стійкості просторової форми корсетних виробів.Вперше встановлено математичний та логічний взаємозв’язок між часткою залишкової деформації та технологічною здатністю матеріалу до формостабілізації. Доведено, що для жорстких конструкцій найбільш придатними є тканини полотняного переплетення (група П2) з показником жорсткості понад 8000 мкН·см², що гарантує стабільність вертикальних членувань. За допомогою методу трикутників побудовано геометричні моделі деформаційної здатності, що дозволило класифікувати матеріали на «стабілізатори», «адаптивні» та «декоративні».На основі експериментальних даних визначено кількісні закономірності зміни повної деформації та її пружної, еластичної і пластичної складових залежно від архітектури переплетення та сировинного складу. Виявлено, що бавовняні тканини полотняного переплетення (група П) демонструють стабільнішу структуру, тоді як атласні матеріали з еластаном (група А) мають підвищену анізотропію властивостей. Теоретично обґрунтовано взаємозв’язок між компонентами повної деформації та здатністю матеріалу до збереження геометричних параметрів, що дозволяє мінімізувати ризик накопичення незворотних деформацій у зонах максимальної корекції фігури.